LIVET MED LARKINS
- Pieter glemte barberspeilet sitt. - Ingen tegn til ham noe sted.
Ungene skjønner ikke hvorfor han måtte dra. Hva skal jeg si?
Bare si: "Jeg vet at Pieter var en fantastisk fyr," -
- "men så fant vi ut at han var tysk. Derfor er han ikke noe å samle på."
- Har noen sett ham? - Nei.
- Han kan ikke ha dratt langt. - Kanskje han haiket.
At jeg ikke holdt kjeft da jeg så at han hadde tysk pass!
Vi skal nok finne ham. Så kan du be om unnskyldning.
Jeg tviler på om han vil komme tilbake hit.
Han er ganske høy, blondt hår, slank -
- og snakker med tys... med utenlandsk aksent.
Ring meg hvis du ser ham.
- Etterlyser du tyskeren vår? - Hvor skal du hen, utspjåket sånn?
- Jeg slengte på meg noen filler. - Halvparten av dem må ha bommet!
- Jeg skal i kirken. - Å, da så...
I kirken?! Primrose... Hei, George. Sid Larkin her.
- Herregud, ikke gjør det der! - Jeg har tenkt mye over en sak.
Herregud, hva nå? Nei, ikke si det!
Det er ingen andre jeg kan snakke med.
Hva er det, da?
Jeg vil gjerne gå videre til neste steg.
Hva mener du? Neste steg?
Du er prest. Du burde vite hva "neste steg" er for noe.
Mener du...?
Jeg vil gjerne konfirmeres.
- Er du absolutt sikker? - Absolutt.
Konfirmasjon er noe som krever grundige studier.
Jeg vet det. Med den rette læreren er jeg sikker på at jeg klarer det.
En halv kilo te.
Ketchup og brun saus.
Står til med mannen din i dag?
Bra.
4 kilo sukker.
Hvordan går det med revmatismen hans?
- Var det noe mer? - Er det noe i veien, Mrs. Daws?
Var det alt?
- Er det noe som plager deg? - Mannen min sloss under krigen.
Han sier at det er galt å gi jobber til tyskere.
Engelske gutter trenger jobbene, og så tar dere inn en tysker!
- Mannen min sier at det er galt. - Hva sier du, Mrs. Daws?
- Jeg er enig med ham. - Jaså?
Landsbyens respektable borgere vil neppe at du skal ekspedere folk -
- som huser tyskere. Derfor handler jeg annetsteds.
Det er ikke bare jeg som syns det. Folk husker blitsen...
Hva har det å gjøre med en hjelpsom ung mann som alle roste til skyene?
Det var før vi visste hvem han var.
Skal vi skifte mening bare fordi vi vet at han er tysk?
- Jeg vet ikke. - Best du spør mannen din.
Det er visst han som bestemmer hva du skal tenke.
Oscar, jeg er så sint at jeg kunne spytte!
Jeg sa hva jeg mente, og har ikke forandret mening.
- Han reparerte veggen din gratis. - Ja. Han sa at han var dansk.
Du får fjerne murpussen igjen, da.
Kan ikke gå rundt og si at lokalet ble pusset opp av en jævla tysker!
- Får jeg stille deg et spørsmål? - Ja visst, kjære frue.
Hva sloss vi for under krigen?
Vi sloss for ikke å bli diktert av folk som Hitler.
Slik at vi kunne tenke selv, bestemme selv?
- Hvordan det? Du virker sint. - Jeg er fly forbannet.
Uff da. Det har vel med den unge tyskeren å gjøre.
Pieter. Du vet godt hva han heter. Du visste det iallfall -
- da han stelte så fint i hagen din. Men nå har han dratt sin vei!
- Kutt ut! - Men, far, du sa...
- Skulle du ikke handle? - Jeg ble forbannet.
- Angående dette Pieter-styret? - Jeg har det helt oppe i halsen.
Nytter ikke å gå av hengslene. De står på sitt. Vi kan ikke gjøre noe.
- Morn, jenter. Nye sykler? - Det er bursdagen vår!
Gratulerer! Er det noen her som heter Petunia Larkin?
Du vet det er meg!
- Og Zinnia Larkin, da? - Det er meg!
Har dere legitimasjon?
Flere presanger, mams!
Hvem kan de være fra? Vent litt...
Gratulerer med dagen! Flere gaver? Hvem har sendt dem?
Et kort! Det står: "Gratulerer med dagen! Hilsen Pieter."
- Han husket dagen! - Står det hvor han er?
- Det er postet i Appledore. - Det er ikke langt herfra.
Charley!
Kom dere vekk!
UNNA SKRENTEN!
Du der! John Watson! Jeg sa dere skulle forsvinne!
Ser du ikke skiltet?
Du liker tyskere og gir dem penger!
Jeg ser ikke noe skilt.
Pieter...
- Beklager, jeg må nok si deg opp. - Er du misfornøyd med mitt arbeid?
Nei, det er ikke det.
Du har ikke arbeidstillatelse. Sjefen min sier at du må ha det.
Synd å miste deg, men slik er det.
IKKE MAT ENDENE!
Se! Er det ikke ham?
Jo, Charley.
Pieter!
Vi har lett etter deg overalt.
Vær så snill, kom tilbake!
Vi vil at du skal bli med oss tilbake.
Jeg kan ikke dra tilbake. Det ble for mye trøbbel.
Det er bare noen gamle trebukker som ikke kan glemme krigen.
Det samme har hendt gang på gang. Derfor er jeg alltid på farten.
Det er ingen løsning, Pieter.
Kanskje ikke. Løsningen er vel å etterkomme Mr. Watsons krav.
"Dra tilbake til Tyskland."
Du mistet jobben din fordi du ikke hadde arbeidstillatelse...
Det fikser vi. Jeg var ansatt i staten. Vet hvem jeg skal spørre.
- Kast ikke bort tiden på meg! - Ingen syns de kaster bort tiden.
- Jeg mener det. - Kom tilbake, Pieter!
Tvillingene savner deg. De er så begeistret for gavene.
- De vil gjerne takke deg. - Du har mange venner på gården.
Hallo? Hvem er det?
- Er det deg, Primrose? - Nei, bare din søster Joyce.
- Glemte du at jeg skulle komme? - Nei da. Tilgi meg.
- Hvor er bagasjen din? - Hjemme hos deg.
- Og hvem er Primrose? - Hun er et av mine...
Sognebarn.
Hvem vil ha is?
- Trenger vi noe spesielt? - Nei, jeg liker loppemarked.
- Hei, Edith. - God dag, Mr. Larkin.
- Hva koster det? - 8 pence.
- Behold resten. - Takk.
Hei, Sid.
- Noe spesielt du har lyst på? - Nei, ikke ennå.
Det er alltid en fornøyelse å se deg og frua.
Jeg fikk et helt annet inntrykk sist vi møttes.
Vel, jo... Jeg var kanskje litt skarp i tonen pga. han tyskeren.
Beklager. Ingen sure miner?
- Nei. - Fint. La oss ikke rippe opp i det.
- Noe til babyen, Mrs. Larkin? - Kanskje det, Mrs. Daws.
Disse er fine. Bare 1 shilling. Du skal få dem for 9 pence.
- Hvorfor gir du meg særfordeler? - Jeg angrer litt på...
- Du vet. - Nei, jeg vet ikke.
Her om dagen, i butikken. Da jeg kom hjem, sa jeg til mannen min:
- "Jeg var visst uforskammet." - Å? Hva svarte han, da?
Han var enig. Kan vi ikke bare glemme det?
La oss si 6 pence.
Seaforth Highlanders, om jeg ikke tar feil.
- Det er min hatt, Larkin. - Å, beklager.
- Hvordan er det med fruen i dag? - Bra. Hvordan det?
Virket litt hissig her forleden. Angående tyskeren, antar jeg.
- Pieter. Var det navnet? - Ja. Pieter.
Hun var hissig. Og ikke bare hun.
Forbasket synd. Feilen er at folk har lang hukommelse.
- Lang hukommelse, sier du? - Ja, krigen osv.
Jeg trodde at feilen var kort hukommelse.
Folk her husker bare et par dager tilbake. Ta deg, f.eks.
Han stelte rosene dine, reparerte veggen i forsamlingshuset.
Og han ordnet opp i grønnsak- hagen hennes. Ikke sant, Edith?
Så, så, Larkin. Skjedd er skjedd.
Hva mener du?
Gutten har jo reist. Du sendte ham av gårde.
Hva for noe?
Vi forstod det slik at han ikke lenger var hos dere...
- At han var dratt. - Å? Dere trodde -
- at jeg ga ham sparken, og derfor disker dere opp med lutter smil?
Uff. Nå skar det seg igjen.
Det stemmer, general, og det blir ikke siste gang.
Mr. Larkin, så koselig å se deg her sammen med din sjarmerende kone!
Ja, nå har du sett oss, og ferdig med det.
Kom, vi går. Vi trenger ikke de der.
- Vi drar hjem. Fort nå. - Ha det!
Det var derfor de var så blide.
De trodde at jeg hadde kastet ham ut.
Du vet det ikke stemmer, så slutt å hisse deg opp.
Jeg vet det, men likevel...
Montgomery!
- Hva er det med deg? - Jeg falt av sykkelen.
For noe tøys! Du har slåss med en av landsbygutta.
- Det er min egen sak. - Angående Pieter, ikke sant?
Se hvem vi fant!
Pieter, velkommen tilbake!
Velkommen tilbake, gamle venn.
For perioden som slutter den 31 .8., -
- er det et kassaunderskudd på 5 pund, 3 shilling og 4 pence.
Men overskuddet fra forrige ukes whist-turnering -
- er ennå ikke telt opp. Dette kan redusere beløpet...
Unnskyld at jeg avbryter. Dette tar bare et øyeblikk.
Kom inn, Pieter.
De fleste av dere kjenner Pieter.
Dere tror at jeg ba ham pigge av, fordi han var tysker.
Det stemmer ikke.
For å bevise det har jeg bedt ham bo hos meg så lenge han vil.
Om noen vil si noe om saken, så si meg det ansikt til ansikt.
Kom, Pieter. Nå lar vi disse besteborgerne stelle med sitt.
Du trenger litt mer vedlikehold på veggene, Ted.
Jeg undres om det var så klokt!
Klokt eller ikke, det gjorde iallfall godt!
Jeg vil gjerne stille et forslag -
- om å be myndighetene fjerne denne personen fra landsbyen.
Noen som støtter forslaget?
Sørg for at Mr. Daws nevnes i protokollen.
- Hr. formann... - Pastoren har ordet.
Jeg vil gjerne påpeke to ting:
Myndighetene kan ikke fjerne Pieter, -
- da han ikke har begått noe kriminelt.
Dessuten kan jeg ikke gå med på å bannlyse en person -
- bare på grunnlag av hans rase, religion eller overbevisning.
Takk, pastor, det er notert.
Kunne vi ikke få en håndsopprekning?
De som er for at gutten blir, og de som er imot.
Godt. Hvem vil at tyskeren skal bli?
General, jeg trodde du sloss for å bli kvitt sånne!
Jeg sloss i krigen for å bli kvitt intoleranse!
- Godt sagt, general! - De som er imot?
- Flertallet stemte nei. - Jeg protesterer...
- Var du i militæret, Pieter? - Ja, i den tyske hær.
- Alle måtte vel gjøre sin plikt. - Du hadde vel ikke noe valg.
- Deltok du i kamphandlinger? - Jeg fikk ikke anledning.
- Å? Hvorfor ikke det? - Det er svært pinlig...
Hva da?
Krigen var nesten over. Jeg var bare 15 år gammel.
Hitler innkalte skolegutter til å kjempe.
- Jeg ble sendt til øya Jersey. - Det er fint der.
Den andre dagen foretok britiske soldater et kommandoraid.
- Jeg ble tatt til fange. - Den andre dagen!
Den andre dagen. Jeg ble sendt til England, -
- hvor jeg tilbrakte resten av krigen som landarbeider.
Det var hele min tid som soldat i den tyske hær.
Forsynte oss med mat!
Det var her jeg lærte om landbruk. Og jeg lærte å bli glad i England.
Virkelig bra!
Pieter, jeg vil nå utrope deg til æres-engelskmann!
Skål!
Bottoms up!
Nå må vi skaffe deg arbeidstillatelse.
Jeg har snakket med en bekjent i departementet.
Og han skal se nærmere på saken.
Den andre dagen! Hele bygda vil få seg en god latter!
Vi skal ikke ta det for gitt, mams.
Hør her, folkens. Nå mikser jeg en deilig cocktail til alle!
- Hva er det du gjør? - Fyller ut selvangivelsen.
Ingenting å fylle ut.
Vi vil ikke ha besøk av skattefuten.
Si ikke det. Jeg likte den forrige typen de sendte.
- Jaså? - Ja, en ganske ålreit fyr.
Og jeg som trodde at du foretrakk den atletiske typen.
Nei, gi meg en skattefut når som helst.
Greit. Takk skal du ha, Geoff.
Pieter kan ikke få løyve før han har bodd i landet i minst 6 mnd.
Han har ikke lov til å arbeide, men skal likevel kunne forsørge seg.
Så han kan godt arbeide i det stille?
Men blir han tatt, vil han bli utvist. Med mindre...
- Med mindre hva? - Med mindre han gifter seg.
Gifter seg?
Pieter får arbeidstillatelse om han gifter seg med en engelsk pike.
- Vi har jo Primrose. - Tøysekopp!
For ung. Dessuten er hun tent på presten.
Pieter har en venninne. Han viste meg et bilde av henne.
- Alt i orden, da. - Hvor bor hun?
- Det sa han ikke. Hun er engelsk. - Fint. Problemet er løst.
Tenk om han ikke vil ekte henne.
Han vil. Det var derfor han kom tilbake. Han sa det var komplisert.
- Vi får se å av-komplisere det, da. - Hvem skal gjøre det, da?
Jeg må stikke.
Jeg også. Charley passer John Blenheim.
Tro meg, mitt høyeste ønske er å gifte meg med Eileen.
- Da er det avgjort. - Nei.
Hun vil vel ha deg?
Det er et problem med foreldrene hennes.
- Det "gamle" problemet. - Nå, dette tyske oppstyret.
- Hvor gammel er hun? - 25.
Da trenger hun ikke foreldrenes samtykke.
Hvorfor frir du ikke, da?
Eileen er veldig glad i sine foreldre. Og moren er ikke frisk.
Men hun elsker deg.
Hva slags jente er det som ikke lytter til hjertet?
Jeg sa at det var komplisert.
Hvor bor Eileen?
En beundringsverdig preken!
Mange takk. Dette er min søster Joyce.
Så hyggelig! Broren Deres er meget populær her.
Jeg treffer Dem sikkert igjen.
Å nei! Primrose!
Husk det, John: Barmhjertighet for alle.
- Joyce, kom tilbake! - Jeg må arrangere blomstene.
Jeg er klar til konfirmasjonstimen min.
- Hvordan har dine foreldre det? - Bra, takk.
- Og din søster Mariette? - Hun har det bra også.
- Fint. Og den nye babyen? - Får jeg spørre deg om noe?
Syns du at vi skal bekjempe våre naturlige instinkter?
Jeg elsker deg.
- Hvor skal du? - Hent jakka. Vi skal på biltur.
- Hva med middagen? - Den får vente.
Ja, jeg kommer.
- Vent her. Dette ordner jeg. - Greit, mams.
- Hei. Jeg ser etter Eileen Stone. - Det er meg.
Du kjenner meg ikke. Men vi er venner av en som heter Pieter.
- Er De Mrs. Larkin? - Ja, det stemmer.
Han skrev til meg. Han har jo bodd hos dere?
Eileen!
- Alt i orden, mor. Det er til meg. - Er det moren din?
Nei, vær så snill, hun er ikke frisk!
Så De er Eileens mor. Jeg har hørt så mye om Dem.
- Hvem er De? - Jeg heter Flo.
Jeg tenkte at vi kunne ta en liten prat om Eileen.
- Hva med henne? - Jeg har med en beskjed til henne.
- En beskjed? Fra hvem? - Pieter.
Gifte seg med henne?! Nei, nei, det er helt utelukket!
Hvorfor er det utelukket?
Jeg trenger en til å pleie meg. Jeg er ikke frisk.
Jeg trenger konstant omsorg. Hun kan aldri forlate meg. Aldri!
Hei! Eileen, ikke sant?
- Alt i orden. Jeg er Sid Larkin. - Å, hei.
Fint hus.
Forsvinn! De har ingen rett til å stikke nesen inn her.
Eileen liker ham ikke. Han er tysk.
Det hadde vel vært det samme om Pieter var prinsen av Wales.
Du er redd for å miste den gratis hjemmehjelpen.
- Har du bodd her hele livet? - Ja.
Det er vel derfor du ikke vil dra. Du har vent deg til alt dette.
- Moren min er ikke frisk. - Ja, Pieter fortalte meg det.
- Hvordan er det med ham? - Pieter har det bra. Litt ensom.
- Han skriver til meg hver uke. - Jaså? Virkelig pent av ham.
Rart. Han bor hos oss, du bor her, og så kan dere ikke møtes.
- Mor blir ensom. - Du har jo faren din?
Jeg har vel det.
Si meg, Eileen. Hvor gammel er du? 24? 25?
25.
25. Som tida flyr! Da jeg var på din alder, -
- hadde jeg lært at man skal gripe tak i hver dag som går.
La ikke ugraset gro rundt deg, -
- for en dag vil det vokse så høyt at ingen lenger kan skimte deg.
Det er ikke stort mer vi kan utrette her.
- Å, hei. - Er Mr. Candy inne?
Han er i butikken for å kjøpe sjøsykepiller.
Han er ikke sjøsterk. Han blir grønn bare jeg nevner Kanalen.
- Skal han reise bort? - Ja, Venezia. Vi gleder oss!
- Hvem er du? - Joyce. Du er vel Primrose?
- Ja, men... - John har fortalt så mye om deg.
Han har prøvd å finne en til å ta timene dine mens han er borte.
Som de fleste menn har han vanskelig for å bestemme seg.
Derfor trenger han meg, Primrose.
- Hei, Primrose. - Din... din Blåskjegg!
Hva skulle det bety?
Jeg tror det betydde slutten på "problemet" ditt.
Det hadde vært en lettelse.
Stakkars liten. Jeg har en mistanke om at du oppmuntret henne.
Jeg tviler på om hun vil ta konfirmasjonstimer nå.
Ikke med... en Blåskjegg.
Mr. Charlton.
- Tilgi meg. Er jeg sent ute? - Nei da.
Mrs. Kinthley, De sa her om dagen at De ville selge humlehagen.
- Til en entreprenør? - Jeg har fått et tilbud.
- Har De akseptert tilbudet? - Svaret er nei.
- Men prisen var meget fristende. - Jaha...
- Jeg får vel gå rett på saken. - Gjør det.
Jeg vil gjerne kjøpe åkeren. Men mitt bud blir sikkert mye lavere.
Men jeg lover å fortsette å dyrke humle her.
Jeg har vært på bryggeriet og vil ta et kurs for å lære faget.
Jeg vil ikke ha utbygging på en så utsøkt del av kulturlandskapet.
Jeg vil ha det uendret. Kanskje De ønsker utbygging. Hva vet jeg.
Men jeg ville sette stor pris på om De vurderte forslaget mitt først.
Jeg lover Dem en ting, Mr. Charlton.
Jeg skal absolutt tenke over det De har sagt.
Vet du hva, mams... Du trenger ikke å vaske kjøkkengolvet i dag.
- Haken til Primrose gjør jobben. - La meg være i fred!
Takk!
Nå får vi se om vi ikke kan trylle fram et smil på Montgomery.
Han sloss med John Watson og tør ikke dra ut og fiske.
Montgomery!
- Takk for maten. - Vel bekomme, Pieter.
Larkin, her er vi! Hva har du tenkt å gjøre med saken?
Dumme, dumme Larkin!
"Stokker og stein kan knuse bein..."
Her skal du få agn!
"... men navnet skjemmer ingen."
- Larkin! - Kom igjen, Larkin.
Denne skal nok få ham på beina.
Hjelp, jeg faller! Jeg kan ikke svømme!
- Hvor skal du? - Bare ut og ordne en sak.
Jeg blir ikke lenge.
Paps!
- John falt... - Rolig nå. Si det en gang til.
John Wilson falt over skrenten og henger med fingertuppene...
Pieter, det har skjedd en ulykke.
Jeg henter et tau. Fort deg opp til steinbruddet.
Hjelpen kommer, John. Hold deg fast litt til.
- Hvor er han? - Holder seg fast til kanten.
Jeg binder tauet rundt meg, så kan dere fire meg ned.
Når jeg får tak i ham, roper jeg, så haler dere meg opp igjen.
- La meg gjøre det. - Gutten kjenner meg...
Vi trenger en sterk person i den andre enden.
Jeg ber deg. La meg gjøre det!
- Ålreit. Sett i gang. - Hva har du tenkt å gjøre?
Ta den enden og fest den til lastebilen.
- Hjelp meg! - Vi kommer straks!
Still dere bak meg. Sett i gang, Pieter.
- Mer! - Taket mitt glipper! Hjelp!
To-tre meter til bare.
- Går det bra, Pieter? - Mer!
- Stopp! - Stopp der!
Litt til.
Stopp!
John, se på meg. Ikke se ned.
Når jeg sier fra, tar du tak i min høyre arm med venstre hånd.
- Jeg kan ikke. - Jo, du kan!
Du kan klare det, John.
Når jeg sier fra, tar du tak i denne armen.
Nå!
Fint. Fint.
Litt mer. Kan du klare det?
Med høyre arm griper du tak i tauet.
Ja, fint!
Når jeg sier fra, legger du venstre arm rundt halsen min.
Fint!
- Dra! - Kom igjen. Dra!
Hold deg godt fast.
Dra!
De er oppe!
Du er i sikkerhet nå.
- Takk, mister. - Alt i orden, John.
Takk, Mr. Larkin.
Godt gjort, Pieter. Godt gjort!
Om myndighetene ikke vil gjøre noe, gjør vi det!
Mannen min og jeg er enige om ikke å ekspedere ham i butikken.
Det er lovlig. Vi kan ekspedere hvem vi vil.
Er vi alle enige, da?
- Du kan ikke komme her, John! - Han har noe å fortelle deg, Ted.
"Det er bedre å ha elsket og tapt enn aldri å ha elsket engang."
Du vil finne en annen.
Hvorfor kan ikke alle menn være som deg, Charley?
- Hvor er paps? - Han fikk telefon.
Før dramatikken i steinbruddet. Han stakk av... Her kommer han.
Synd at Pieter ikke kan bli i England.
Jeg kommer til å savne ham. Det vil alle.
Ta tallerkenene ut av varmeskapet. Resten av maten står i ovnen.
Hallo. Det ser godt ut.
- Hvor har du vært? - Jeg fikk en telefon.
- Jeg vet det. Svært så mystisk. - Men mysteriet er løst.
Nei, så fløyte meg!
Eileen ringte og sa at hun hadde ombestemt seg.
- Hei. - Hei.
Jeg har ombestemt meg.
- Hvordan går det med fisken? - Fin-fint.
Vet du hva jeg tror de trenger?
En god dråpe champagne!
Champagne til alle!
Fe'menalt.
Hent sjampisen, Montgomery.